Begravning och sorg

Sorg
Det är viktigt att sörja en person som har dött för då minns man personen. Så länge minnet av en person finns, finns även personens själ i vinden och kan med hjälp av Ealaion vägleda sina nära. Till exempel, om man går vilse kanske man plötsligt känner att man borde ta den vänstra stigen utan att förstå varför, det är troligtvis någon man känt som leder en rätt. Därför är det oerhört viktigt att man minns och att man sörjer.

Sorgen är också viktig för att de som lämnas kvar ska bli hela igen, när någon dör slits en bit ifrån en och det är viktigt att man försöker reparera skadan. Man vill gärna bli hel så fort som möjligt. Därför är sorg väldigt explosivt hos många nordaniler och man tar ofta ut allt på en gång, med ilska och tårar, man faller isär. Hur länge man sörjer, den intensiva sorgeperioden, beror på ens status. Sorgeperioden är hur länge man tillåts falla isär och allting står stilla innan man måste ta tag i sina sysslor igen. För cogaid är perioden runt tre veckor, för odaler runt en vecka. Trälar har ingen sorgeperiod alls om deras ägare inte är väldigt frikostig. Man ska försöka att inte överskrida tiden för sin sorgperiod, det är opassande och det hyllar inte personen som dött. Istället ska man hedra den döde med arbete, skålar eller att berätta om den döde.

Det är skillnad på den intensiva sorgen och att man bara sörjer.

När man bara sörjer kan man ha ett mörkt plagg på sig eller knyta ett svart band om sitt svärd. Man markerara sin sorg men man visar att man ändå fungerar normalt.

Begravning
En begravning delas in i två viktiga delar: Själen och minnet.

Själen:

En nordanilsk begravning kan gå till på olika sätt beroende på vem man är, men en sak är alltid desamma oberoende av status - man bränner kroppen. Detta är för att själen ska bli fri.

Det är viktigt att man bränner alla människor, även trälar, annars blir själen fångad i kroppen och kan då försöka slita sig lös och splittras. En splittrad själ blir en ond vind, en sån som gör att ett barn ramlar ner i en brunn eller att man råkar ut för en ovanlig olycka..

Minnet:

Minnet av personen är som sagt viktigt att bevara för att själen ska kunna vägleda men också för att ju mer vi minns, ju rikare blir man i Valhall.

För att se till att vi inte glömmer befäster man minnet i en sten, på så sätt blir stenen själens ankare till minnet. Varje gång man minns blir stenens koppling till själen starkare, därför kan det vara bra om man har en präktig sten som berättar om personen så att enbart en blick på stenen får en att minnas.

Eftersom själen ankras till stenen när kroppen bränns måste man skynda sig att få stenen klar, väntar man för länge så kommer man antingen missa bränningen eller så kommer själen att splittras.

Av den anledningen är det många Nordaniler som när de är nära döden, gör i ordning sin sten i förväg. Går man ut i krig till exempel vill man gärna ha en sten redo. Nordaniler tror att själen får mer hjälp av Ealaion om man gör i ordning stenen i förväg eftersom man, redan i jordelivet skapar ett band med stenen och minnet. Helst ska man rista sin egen sten.

Dör man plötsligt kan det vara en idé att ankra själen i en liten, väldigt enkel sten och sedan resa en ny sten till personens ära. Minnet blir dock inte lika kraftfullt men själen finns kvar i alla fall. En druid kan hjälpa till att stärka minnet i en mindre kraftfull sten.

Att göra i ordning sin sten ska vara en tung uppgift, något man inte gör lättvindigt utan det ska göras med en sten i bröstet. För när man gör i ordning sin sten låter man en del av sin själ sippra över och smaka på den, smaka på döden. Har själen väl fått smak på döden så tror man att döden kommer närmare och i ett livsavgörande ögonblick väljer man att dö.

Om till exempel en kvinna har haft en jobbig graviditet och misstänker sig dö i barnsäng, kommer hon nog att göra sin sten. Då kommer hennes själ fått smak på döden, och om hon då hamnar i en situation där hon är riktigt nära döden är det mer troligt att hon ger upp än att fortsätta kämpa.

Trälar får i princip aldrig en minnessten men det är viktigt att de blir brända och får komma till frid.